CORPUL OMENESC Episodul 1
Există ceva ce toți oamenii de pe planetă au în comun:
trăim, mâncam și respiram într-un corp omenesc.
Timp de doi ani, am explorat acest ''invelis'' unic,
iar acum vrem să vă prezentăm și dv. ceea ce am văzut.
Pentru a veni cu noi, va trebui să traversați globul pământesc,
din Australia, prin Africa, spre America.
Va trebui să călătoriți în spațiu
și într-un loc la fel de misterios, dar mult mai aproape de casă.
Am pus la punct tehnici noi, pentru a vă ajuta să ajungeți acolo
și noi camere de filmat, pentru a vă arăta drumul.
Vom privi lucruri cunoscute dintr-o perspectivă complet nouă.
Vom face o călătorie prin interiorul corpului omenesc,
pe durata călătoriei sale prin viață.
În această călătorie vom întâlni pericole, miracole...
și vom vedea cum trece timpul.
Vom vedea corpul omenesc în toate formele sale.
De la început...
Până la sfârșit.
Sunt medic și om de știință.
Mi-am petrecut toată viața activă studiind corpul omenesc.
Acum îl voi vedea într-o lumină nouă. Veniți cu mine !
''Povestea vietii''
Ea este Charlotte. S-a născut cu numai câteva ore în urmă.
Ca în cazul celor mai mulți dintre noi, la naștere,
corpul ei nu conține mare lucru:
putina grăsime, ceva zahăr, ceva proteine
și, de fapt, ea este alcătuită în proporție de 75% din apă.
De fapt, acum, ea este doar o îmbinare de elemente chimice.
Totuși, este cel mai complicat lucru de pe Pământ,
iar în timpul vieții va reuși să facă lucruri uimitoare.
Va mânca aproape trei ani și jumătate,
consumând 7 300 ouă și 1 60 kg de ciocolată.
Va produce 40 000 litri de urină
și va petrece peste șase luni stând pe toaletă.
Va produce 1 45 litri de salivă înainte de prima ei aniversare.
Se va târî 1 50 km înainte de a împlini doi ani.
Începând de la această vârstă,
va învața un cuvânt nou la fiecare două ore, în următorii zece ani.
Când va împlini zece ani,
inima ei va fi bătut deja de 368 000 000 de ori.
Va petrece ceva mai mult 1 2 ani uitându-se la TV.
Și doi și jumătate la telefon...
Va petrece două săptămâni sărutându-se.
Unghiile de la mâini vor crește 28 de metri,
părul de pe cap, 950 km,
iar părul din nas, peste 2 metri.
Până la vârsta de 21 de ani,
va fi respirat aer cât să umfle peste 3 500 000 de baloane.
Va lucra în total ceva mai mult de opt ani.
Va produce zilnic două miliarde de celule roșii ale sângelui.
Va ști numele a 2 000 de persoane.
Dintre aceștia, pe 1 50 îi va considera prietenii ei.
Va năpârli 1 9 kg de piele moartă.
Va face sex de 2 580 de ori.
Cu cinci oameni diferiți.
Se va îndrăgosti de două ori.
Va clipi de 41 5 milioane de ori,
iar ochii ei vor putea distinge peste un milion de culori.
Dacă se mărită, va cheltui 6 809 lire sterline pentru nuntă.
Are 60% șanse să rămână măritată cu același bărbat tot restul vieții.
Va avea doi copii. Și patru nepoți.
Și, când aceștia vor crește,
numai doi dintre cei opt strănepoți își vor mai aminti cum o chema.
În Marea Britanie, are șanse să trăiască 79 de ani.
În Franța, 82.
În America de Nord, 80, iar în Africa, numai 55.
Până la acea vârstă, va străbate pe jos peste 22 000 km
și va vorbi timp de 1 2 ani.
Este o listă uluitoare.
De fapt, nici o viață nu este o poveste obișnuită.
Fiecare, la rândul nostru, facem o mulțime de lucruri.
Forța care ne impulsionează în tot ceea ce facem
este cel mai complicat organ din corpul nostru,
dar și cel mai misterios.
Creierul nostru.
Asta e ceva ce n-am mai făcut niciodată în viața mea
și nici nu credeam că voi face vreodată.
Dar, deși fac asta numai de câteva ore,
cel puțin în parte, o pot face ''pe pilot automat''.
Într-o mică măsură, oricum...
Frână !
Nu !
- Viteza era prea mare. - Îmi pare rău.
Un asemenea stil de șofat cere abilitați aparte
pe care să le folosești în mod automat.
Creierul meu îmi permite să fac asta.
Creierul meu face acum mai multe lucruri complicate
în același timp, fără ca eu să mă gândesc la ele,
în așa fel încât îmi pot îndrepta o parte din gânduri și atenție
la ceea ce vă spun dv.
La asta se pricepe foarte bine creierul:
să administreze ceea ce facem,
fără ca noi să mai fim conștienți de acest lucru.
Chiar în acest moment,
creierul dv. îndeplinește, efectiv, zeci de milioane de sarcini,
chiar în timp ce vă uitați la televizor.
Cu alte cuvinte, e ca și cum ați conduce nu un automobil de curse,
ci toate automobilele, autobuzele, motocicletele, taxiurile
și camioanele din țară, toate în același timp.
Și dv. care credeați că stați relaxat...
Pentru a vedea cât de ocupat este de fapt creierul nostru,
trebuie să priviți lumea într-un alt mod.
Tot ce are viata,
ba chiar și câteva lucruri care nu au,
degajă căldură.
La asta vă uitați acum.
Fiecare parte a corpului dv. emana energie și produce căldură
în timp ce își vede de treaba să, adică este persoana dv.
Dar cea mai fierbinte bucata din corpul dv. se afla aici.
Creierul dv. consumă mai multă energie
decât orice alt segment al corpului dv.
Aproape o cincime din toate caloriile
pe care le ingerati în mâncare sau băutură.
Și folosește aproape aceeași cantitate
indiferent dacă vă concentrați asupra unei activități dificile
sau vă întrebați dacă să scoateți pisica afară din casă,
fiindcă, zi și noapte, creierul dv. se confrunta
cu cea mai dificila misiune pe care o va avea de îndeplinit:
trebuie să vă mențină în viață.
În clipa asta, de pildă, vă gândiți la mai multe chestii.
De pildă, cina de astăzi.
Pentru început, creierul dv. coordonează
o operațiune majoră de transport.
Deși drumul este, de obicei, la vale,
mâncarea nu cade din gura dv. direct în stomac.
Când creierul va spune să înghițiți,
declanșează val după val de contracții musculare.
Acestea împing alimentele în jos, pe esofagul dv.,
cu viteza aproximativă de 4 cm pe secundă.
Prima oprire din program este în stomac.
În principiu, acesta este locul unde totul se lichefiază.
Pereții săi sunt acoperiți cu falduri delicate,
care îi permit să se extindă cu fiecare nouă înghițitură.
În interior, un amestec de enzime și acid clorhidric
începe procesul de digerare a alimentelor.
Probabil că cina dv. încă se afla acolo.
Totul durează preț de vreo patru ore.
În curând, rezultatul va fi trimis în intestinul subțire
și, la un semnal lansat de creier, aici se va adăuga și bila,
care va contribui la digerarea grăsimilor.
Veți purta cu dv. cina din această seară timp de aproximativ 24 de ore.
Așa că sper că v-a plăcut !
Când, în final, va pleca din organismul dv.,
va lua cu sine aproximativ 25 grame de celule moarte din intestinul dv.
Dar nu vă faceți griji !
Va înlocuiți în mod constant celulele,
din vârful capului până la degetele de la picioare.
Creierul dv. gestionează forța de muncă
a celor aproximativ 50 000 miliarde de celule din organism,
dintre care multe trăiesc doar câțiva ani.
Celulele mor în mod constant, fiind înlocuite de altele noi.
Organismul produce aproximativ un miliard de noi celule pe oră.
De fapt, asta înseamnă că multe părți din organismul dv.
sunt, de fapt, mult mai tinere decât sunteți dv.
Dar aceste celule nu mai sunt înlocuite.
Și ele sunt cu totul deosebite.
Fiecare dintre ele are tendința naturală de a se contractă.
Acestea sunt celulele inimii.
Câteva milioane, lucrând laolaltă, alcătuiesc o bătaie a inimii.
În acest caz, capul dv. îi dictează inimii ce să facă,
căci creierul dv. decide cu ce viteza trebuie să bată inima.
Aceeași parte a creierului dv. care vă controlează inima
are grijă și de exteriorul dv.
Corpul dv. trebuie să își mențină temperatura constantă de 37'C,
iar creierul dv. are în mâneca mai multe trucuri, pentru a reuși.
Aceasta este pielea, mărită de 1 000 ori.
Dacă priviți mai de aproape, este acoperită cu găuri.
Acestea sunt deschiderile unor mici canale,
un fel de tubulețe prin care poate să curgă transpirația.
Aveți aproximativ 65 000 de asemenea tuburi numai în palmă.
Dacă vi se face prea cald,
creierul dv. ''porneste'' glandele sudoripare.
Când transpirația se evaporă, va ajuta să vă racoriti.
Și, dacă creierul dv. decide că trebuie să vă fie cald,
are un alt plan:
pielea ''ca gaina''.
În acest mod, aerul cald este blocat în apropierea pielii,
pentru a menține în interior căldura vitală.
Toate acestea sunt controlate de aici, din capul dv.
Și să nu credeți că veți scăpa de ce e mai greu ațipind.
Chiar și când sunteți complet relaxat sau adormit,
creierul dv. tot nu se lasa.
Acest dispozitiv bizar este acoperit cu electrozi
care percep activitatea creierului.
1 28 senzori detectează semnalele minuscule emise
când celulele creierului funcționează.
Aceasta este diagrama produsă când sunteți relaxat.
Chiar și atunci când nu vă gândiți la nimic,
undele dv. cerebrale arata că sunteți ocupat.
Adevărul este că organismul nostru este întotdeauna ocupat.
Doar că nu ne povestește și noua chestia asta...
Ceea ce nouă ni se pare a fi monotonia vieții noastre,
atunci când ni se pare că nu se întâmpla nimic,
este, de fapt, rezultatul unei activități incomensurabile,
derulate în interiorul organismului nostru.
Efectiv, îndeplinim mii de sarcini diferite,
în fiecare secundă a fiecărei zile.
''A trai'' este o parte dintr-un proces extraordinar de complicat
ale cărui detalii ne rămân necunoscute.
Și, la fel cum organismul nostru
ne ascunde miracolul vieții de zi cu zi,
ne ascunde și o surpriză mult mai mare.
Este povestea modului în care am ajuns să fim ceea ce suntem.
Este o poveste uluitoare,
care va schimba modul în care vă gândiți la organismul dv.
Modul în care trăim, forma pe care o avem,
chiar și modul în care gândim au fost decise pentru noi
în urmă cu mii, milioane, chiar miliarde de ani,
când corpul omenesc nici măcar nu exista,
iar planeta Pământ era aproape de nerecunoscut.
Ne aflam în Parcul Național Yellowstone din America,
la peste 2 1 00 metri deasupra nivelului mării.
Dacă v-ați fi aflat la suprafața Pământului acum trei miliarde de ani,
lucrurile ar fi arătat cam așa.
Pământul era pe atunci acoperit de vulcani
și supape prin care ieșeau aburi și ape sulfuroase.
Dacă ați fi stat aici, ați fi fost martorii începuturilor vieții.
Și, dacă ați fi stat aici, ați fi avut în fața ochilor
cea mai avansată forma de viața de pe planetă.
În această apă aflată aproape de punctul de fierbere
se afla mii de fire lungi și subțiri.
De fapt, sunt colonii de făpturi care iubesc căldura. Bacterii.
Cândva, cu mult timp în urmă,
aceasta era cea mai complexă forma de viața de pe Pământ.
Surprinzător este faptul că ea încă se afla și aici,
la fel cum se afla acum trei miliarde de ani.
Dinozaurii au apărut și apoi au dispărut,
efectiv milioane de alte specii
s-au dezvoltat, au intrat în declin și au dispărut,
dar aceste bacterii au supraviețuit, practic neschimbate.
Nu s-au schimbat, pentru ca mediul lor nu s-a schimbat.
Apă în care trăiesc vine din adâncul pământului
și are întotdeauna aceeași temperatură.
La numai câțiva metri distanță, mediul este complet diferit.
Departe de izvoarele termale, cu fluxul și refluxul apei,
temperatura fluctuează.
Cu milioane de ani în urmă, bacteriile trăiau și aici.
Dar, pe măsură ce condițiile lor de viață s-au schimbat,
s-au schimbat și ele.
De la o generație la alta au apărut modificări minuscule,
care, în sine, erau aproape nesemnificative.
Însă aceste modificări minuscule au declanșat cel mai uimitor proces.
Fiindcă, dacă se acumulează suficiente modificări minuscule,
după milioane de generații se ajunge la transformări revoluționare.
De la stadiul de simple bacterii,
creaturile din acest ochi de apa au devenit mai complicate.
Celulele unice au devenit grupuri de celule,
iar grupurile de celule au evoluat în plante și animale primitive.
Și schimbările au continuat.
Au apărut zeci de specii, apoi sute,
apoi zeci de mii.
Anumite părți ale organismului s-au adaptat
pentru a face față noilor provocări.
Au fost făcute salturi uriașe în procesul evoluției.
Înotătoarea unui pește, în decursul a nenumărate generații,
a evoluat în picioare, iar peștele a devenit reptilă.
Unele reptile și-au dezvoltat pene și așa au apărut păsările.
Altele au devenit mamifere, de toate formele și mărimile,
de la balena albastră la babuin,
toate animalele pe care le vedem astăzi pe glob, inclusiv omul.
Toate acestea s-au întâmplat deja. Acesta este miracolul evoluției.
din coroana absolut imensă a copacului vieții,
care a crescut pornind de la aceste simple bacterii.
Totuși, purtam în noi urmele a ceea ce s-a întâmplat
înaintea noastră, în trecutul nostru bizar.
Și exista un loc unde putem merge pentru a vedea aceste urme,
modelate de una din transformările incredibile ale evoluției.
Acest loc se afla în capul nostru.
Este suficient doar să mergem să îl găsim.
Acesta e timpanul meu, întins bine în canalul auditiv.
Dar ceea ce trebuie să vedem noi
se afla de partea cealaltă a timpanului meu.
Acest dispozitiv ne poate purta până acolo.
Este un magnet uriaș, cu un câmp magnetic suficient de puternic
pentru a ridica o mașină de la pământ.
Este un scanner cu rezonanța magnetică.
El ne poate dezvălui, strat după strat,
ce se afla în interiorul capului nostru.
Până acum, acesta a fost nivelul suprem de performanță în medicină,
dar suntem pe cale să facem încă un pas înainte.
Punând una lângă alta imaginile scanate,
am reușit să creăm o imagine tridimensională.
Ne putem uita la orice parte din ea am dori.
Putem vedea mușchii care alcătuiesc fata.
Craniul...
Și creierul.
Astfel, acum vă putem luă împreună cu noi
în această călătorie prin urechea umană,
într-un mod care nu a mai fost posibil până acum.
De această dată, putem zbura direct prin timpan.
Ne aflam în interiorul capului și, în fine, putem vedea
ceea ce am venit să vedem aici.
Pe partea dreaptă se afla tot timpanul,
dar acum îl vedem din spate.
De mijlocul său este atașat un os.
Deși se înalta deasupra noastră ca un turn uriaș,
în realitate este destul de mic, cam de mărimea unui bob de orez.
Este primul dintr-un șir de trei oase
care transfera vibrațiile timpanului
către receptorii din cochlee.
Sunt cele mai micuțe oase din organismul nostru
și sunt concepute perfect pentru a-și îndeplini misiunea.
Totuși, aceste oase ne vor dezvălui în ce mod ne-a transformat evoluția,
pentru ca, odinioară, ele erau ceva complet diferit.
Va voi duce înapoi în timp, chiar înainte de naștere,
iar oasele vă vor spune povestea lor.
Acesta e un fetus, în uter. Are doar 1 2 săptămâni.
Și are doar câțiva centimetri. Ar încăpea într-o coajă de ou.
În interiorului capului lui se formează oasele urechii.
Să privim acum fetuși din ce în ce mai mici.
8 săptămâni.
7 săptămâni.
6 săptămâni.
Suntem martorii unui fapt uimitor.
Pentru ca, în anumite momente ale acestei dezvoltări timpurii,
embrionul uman imita forma embrionilor
unor strămoși îndepărtați, pre-umani.
Cu alte cuvinte, ce vedem acum seamănă cu embrionul unui animal
din care noi am evoluat acum câteva milioane de ani.
E ca și cum am face o călătorie înapoi în timp,
derulând virtual procesul evoluției pentru a prezenta
diferite episoade din istoria vieții.
Dacă folosim scanner-ul magnetic vedem detalii incredibile.
Ne putem uita prin piele
cum se formează creierul și măduva spinării.
Și începuturile unui ochi, în spatele mânuței care se formează.
La fel ca anumite animale care ne-au precedat în arborele evoluției,
are coloana vertebrală curbată.
Și ceva ce ar putea fi o coadă.
Și acele uluitoare oase din conductul auditiv
pe care le-am văzut mai devreme se formează în exteriorul capului.
Celulele din care se vor forma sunt localizate aici:
niște șănțulețe minuscule, aproape ascunse în spatele mânuței.
Cu milioane de ani în urmă,
embrionul unui strămoș îndepărtat al omului
ar fi avut și el numeroase dintre aceste caracteristici.
Pe lângă faptul că din el am evoluat noi,
tot din el au evoluat și diverse alte animale.
În acestea, caracteristicile la care ne uitam noi aici
au evoluat cu totul altfel.
Putem vedea acest fenomen în oasele aflate în ureche,
pentru ca aceleași șănțulețe care la noi s-au dezvoltat în aceste oase
au devenit cu totul altceva la acest animal.
Acesta este embrionul unui pește.
Aceasta este inima.
Și el are coloana vertebrală curbată.
lar șănțulețele acelea minuscule, de o fracțiune de milimetru lungime,
au evoluat nu în oase ale urechii,
ci în puncte de susținere pentru branhii.
lată deci că acum foarte, foarte mult timp,
am avut un strămoș comun cu toate aceste animale.
La fel ca și ele, acel strămoș avea oase mici în jurul branhiilor,
care îl ajutau să respire.
Pe măsură ce noi am evoluat, aceste oase micuțe s-au adaptat
pentru o misiune cu totul diferită,
formând mecanismul complicat al urechii umane.
Oasele urechii noastre nu sunt singurele elemente modificate astfel.
Asemenea miracole se produc, de fapt, peste tot în jurul nostru.
Restul urechii noastre, care ne permite să ne menținem echilibrul
să mergem în poziție verticală și să auzim,
mâinile și picioarele noastre, tot corpul nostru
au fost modelate în acest proces al evoluției.
Fiecare trăsătură a organismului uman a fost moștenita și adaptată
din ceva ce strămoșii noștri au avut în urmă cu foarte mult timp.
Chiar dacă ei foloseau poate respectivul element
pentru cu totul alt scop.
Noi suntem un produs reciclat al trecutului.
O dată ce începem să înțelegem sursă din care derivă corpul nostru,
este posibil să nu ne mai privim niciodată cu aceiași ochi.
Fiecare părticică a corpului omenesc poarta o amprentă
lăsată de trecutul nostru îndepărtat.
Evoluția a adaptat corpurile noastre plecând de la cele ale strămoșilor,
încă de la începuturi, când viata încă era la fel de simplă
ca în ochiurile de apă caldă de acum trei miliarde de ani.
Este incredibil și e incredibil de greu de crezut
pentru ca, deși ne-am schimbat atât de mult,
noi nu vedem întâmplându-se efectiv nici una dintre aceste schimbări.
Generație după generație, noi arătăm la fel.
Problema este timpul.
Perioadă în care se produce fiecare schimbare minuscula
este atât de mare, încât aproape ca întrece orice imaginație.
Dar, pentru a înțelege aceste perioade de timp,
pentru a le vedea în perspectivă,
am venit aici, într-o peșteră profundă din Pirineii francezi.
La jumătatea secolului trecut, un librar de lângă Toulouse
obișnuia să viziteze aceasta peșteră.
Hobby-ul său era să caute oase și alte rămășițe preistorice.
A făcut acest lucru timp de 40 de ani.
Și apoi, în după-amiaza zilei de 1 1 iunie 1 905,
după ce săpase toată ziua, a pornit spre casă,
însă a luat-o pe alt drum decât de obicei.
Trecând pe lângă acest zid, ceva i-a atras privirea.
Și-a ridicat lampa și iată ce a văzut.
Urmele unor mâini de om, vechi de aproape 30 000 de ani.
Acestea sunt unele dintre cele mai vechi imagini
lăsate de om pe planeta noastră.
Sunt de șase ori mai vechi decât piramidele egiptene
și de opt ori mai vechi decât monumentul de la Stonehenge.
Ce semnificație aveau pentru oamenii care le-au lăsat ?
Nimeni nu știe cu exactitate.
Aceștia erau oamenii Epocii de Piatră,
care au venit aici în cea mai rece perioadă a ultimei Ere Glaciare.
Dar mai departe, în adâncurile peșterii
se afla cele mai interesante imagini.
Se pare că aceste urme au fost lăsate de un copilaș al lumii primitive,
fiica sau fiul cuiva pe care noi l-am numi un ''om al cavernelor''.
Totuși, dacă am fi luat acel copil când era bebeluș
și l-am fi crescut în casa noastră,
ar fi fost imposibil de deosebit de propriii noștri copii.
Pentru ca, la momentul când acești oameni
și-au imprimat pe acești pereți urmele mâinilor,
toate schimbările care ne fac să fim ceea ce suntem acum
se produseseră deja.
Evoluția organismului uman era întru totul completă.
Dacă acel copil ar fi fost crescut de o familie din zilele noastre,
ar fi arătat la fel, ar fi vorbit la fel,
ar fi jucat aceleași jocuri pe computer
și ar fi crescut dorindu-și să fie doctor, fotbalist
sau poate chiar astronaut.
Dar ceea ce mi se pare și mai uluitor
este ca, deși ne-am schimbat atât de puțin în câteva mii de ani,
fiecare dintre noi se schimba atât de mult într-o singură viață.
Tindem să considerăm ca atunci când creștem
devenim doar mai bătrâni și mai mari.
Dar, de fapt, pe măsură ce înaintăm prin viață,
corpul nostru se schimba într-un mod mult mai semnificativ decât realizăm.
De fapt, ne schimbăm la fel de dramatic ca și omidă.
Omidă este doar o mașină de mâncat și exact asta trebuie să fie,
pentru a acumula energia de care are nevoie pentru a se reproduce.
Totuși, pentru a întâlni o pereche potrivită,
e posibil să fie nevoită să parcurgă mai mulți kilometri,
performanță pentru care nu este deloc pregătită.
Dar evoluția i-a oferit omidei o soluție.
Un animal este reciclat și devine alt animal.
O nouă provocare și-a găsit o nouă soluție.
Și corpurile noastre se confrunta cu diferite provocări în viață,
iar noi suntem remodelați pentru a face fața fiecăreia dintre ele.
Din momentul când ne naștem ne schimbam permanent,
adaptându-ne la cerințele vieții.
Bravo !
Fiecare schimbare pe care o facem
urmărește un plan schițat pentru noi
de milioanele de generații care ne-au precedat.
În această serie vă vom prezenta uluitoarea știința
care studiază aceste schimbări pe tot parcursul vieții.
Cum sunt conectate celulele creierului nostru, când suntem mici.
Cum ne transforma hormonii la pubertate.
Ce schimbări se petrec în organismul nostru.
Cum devin mușchii noștri din ce în ce mai puternici.
Cum se maturizează creierul nostru când devenim adulți.
Și cum continuă să se modifice corpul pe tot parcursul vieții.
Dar, dacă v-am spune numai mecanismele științifice
care produc aceste schimbări, am rata cel mai important lucru.
lată ce vreau să spun...
lată ce cantitate de lacrimi produce în medie cineva într-o viață:
cu puțin sub 65 litri.
Sau, cu alte cuvinte, aproximativ 1 850 000 picături.
Ce știm despre acestea ?
Fiecare lacrimă cântărește 35 miimi de gram
și este cam la fel de sărată
ca această parte a raului Tamisa, la Greenwich.
Lacrimile sunt secretate de o glandă aflată deasupra ochiului,
care efectiv este comprimată atunci când plângem.
Lacrimile coboară pe șase tuburi lacrimale înguste,
cam de grosimea unui fir de păr uman.
Din câte ne putem da noi seama, dintre toate animalele lumii,
numai oamenii plâng când sunt triști sau îi doare ceva:
aproximativ 28 lacrimi de fiecare dată.
Deși sunt compuse în proporție de 99% din apă,
lacrimile conțin în plus aproximativ 80 de ingrediente,
între care zahăr și substanțe antiseptice.
Dar care este cel mai important lucru de știut,
dacă acestea ar fi lacrimile dv. ?
Motivul pentru care ați plâns...
Câte dintre aceste mii de picături au fost stârnite de furie ?
Câte de durere ? Câte de iubire ?
Câte de mâhnire adâncă ? Câte de tristețe ?
Câte dintre ele sunt lacrimile unui bebeluș ?
Și câte sunt ale unui bătrân care se apropie de sfârșitul vieții ?
Adevărul este ca, pentru a cunoaște complet știința vieții,
este necesar să îi cunoști pe cei care o trăiesc.
Organismul uman nu este o simplă mașinărie biologică.
Este mult mai mult. Este o persoană.
În această serie, oamenii ne vor spune
ce înseamnă cu adevărat povestea în continuă schimbare a corpului.
De pildă, să-l luăm pe Zack.
El stăpânește deja complexitățile târâtului în patru labe
și este pe cale să facă primii săi pași.
Beatrice are 1 2 ani
și trăiește cursa ca de montagne-russe a pubertății.
Când intri în adolescență totul pare să fie vraiște.
Îți încep menstruațiile, îți crește părul pubian,
crești în înălțime, îți cresc...
Mie mi-au crescut soldurile, parcă, nu-mi mai amintesc.
Devine dureros să alergi, vă pot spune sigur,
din cauza a ceea ce se întâmplă aici, sus.
Trebuie să începi să porți sutien,
îmi cer scuze, trebuia să pomenesc de asta,
devine foarte dureros să alergi.
Luna după lună, Jeff și Phillippa
vor împărți cu noi poate cel mai mare mister al corpului.
Mă minunez la gândul că se întâmplă toate astea
fără ca eu să intervin cu adevărat în vreun fel.
Corpul meu preia controlul și face totul.
Eu nu pot controla nimic,
lucrurile se întâmpla, pur și simplu.
La maturitate atingem punctul maxim al realizărilor umane.
Marcia este astronaut și a atins o culme.
Nu exista nimic în experiența noastră genetică,
metafizică, emoțională sau psihologică,
nimic care să ne pregătească să plecăm de pe această planetă.
Poți să te uiți la toate fotografiile făcute în spațiu,
la toate filmele posibile...
Când te uiți pe fereastra aceea
se întâmpla ceva imposibil de descris.
Vom trăi mai departe, trăind ravagiile îmbătrânirii,
alături de Bud, în vârstă de 76 de ani, și de soția sa Viola.
Cei doi trăiesc și lucrează
la o fermă din zona central-vestica a Americii.
Îmi amintesc ca Bud avea cel mai frumos și mai ondulat par.
- Acum e altfel, nu ? - Da, așa e.
lar pielea lui era așa de netedă, fără nici un râd,
și nu avea pic de burtă.
În ultimul nostru episod,
pe măsură ce organismul lui cedează treptat în fata cancerului,
Herbie ne va luă împreună cu el în ultima sa călătorie.
Știu că nu voi apuca să văd acest film.
Dar îmi place ca acest film va arăta întregii lumi
ca un om poate face față unei situații precum boala mea
și toată lumea va putea să vadă că exista o cale
de a trăi tot ce e mai bun chiar și la sfârșitul vieții tale.
Aceasta este povestea organismului uman,
o poveste despre schimbări fantastice și realizări uluitoare,
scrisă în milioane de ani de evoluție
și repovestită din nou de fiecare dintre noi, în timpul vieții sale.
Categoric, aceasta este cea mai minunată poveste spusă vreodată.
Fiecare dintre noi joacă un rol în ea.
De la nou-născut încolo, această linie urmărește
călătoria pe care o facem cu toții în timpul vieții.
Fiecare persoană este cu un an mai mare decât cea de dinainte.
Cu toții avem un loc undeva, de-a lungul acestei linii,
privind înainte, înapoi sau poate câte puțin din amândouă.
Văzuți așa, despuiați de amăgirile statutului social și averii,
cu toții avem ceva în comun, un loc unde locuim cu toții,
un vehicul cu care călătorim cu toții: corpul omenesc.
În episoadele următoare vă veți vedea organismul
așa cum nu l-ați mai văzut niciodată
și poate veți ajunge și dv. să vă minunați, la fel ca mine,
în fata modului în care ne face să fim cine suntem.